Hals

Utkast til et Sjö-Lexicon - 1765

Halsar äro tjocka tåg hwarmed hörnerne af underseglen kunna halas förut bidewind.

Babords-Halsar brukas bidewind när winden kommer in om babord, och styrbords-halsar när winden kommer in om styrbord.

Focke-halsar fara igenom et hål för på skägget eller där genom et blåck, eller ock brukas nu merendels devertar i gallion för fockehalsar.

Store halsar fara igenom et par hål som kallas hals-klamparne där backen begynnes.

Halsar och Skot fångas wid watten när de ej brukas.

Nutisk Ordbok - 1914

Hals (Tack) [Hals] kallas det främre, nedre hörnet af ett segel äfvensom det tåg, som sträcker ned detta hörn. Halshorn (tack) [Halshorn], se fig. vid fallhorn och horn. För styrbords eller babords halsar (on the starboard or port tack) [mit Steuerbord oder Backbord Halsen, über Backbord oder Steuerbord Bug]; se babords halsar. Halsa om = vända (tacking, veering) [halsen]. Halsar och skot! (up or raise tacks and sheets!) [stich auf, oder auf Halsen und Schoten!], kommando under genomvindsvändning innan rårna brassas rundt. Halsblock (tackblock) [Halsblock], de block, hvarigenom undersegels halsar skära. Halsdäfvert (bumpkin or bumkiri) [Butluv], en däfvert af järn eller trä stående ut från bogen, hvarå fockehalsblocket sitter. Halstalja (tack tackle) [Halstalje] = en talja för att sätta an halsen. Halsupphalare (tack tricing- or tricing line) [Halsenaufholer], en ända för att upphala halsen på gaffelsegel, således motsatsen till halstalja.

Svenskt Nautiskt Lexikon - 1920

Hals, tåg eller kätting, som fasthåller främre hörnet på ett segel under segling.

Halsa eller halsa under, hala halsen på ett segel. ~ -ar och skot, kommandoord vid vändning, då under­skot och halsar skola kastas loss, innan man brassar runt rårna. ~ -a runt, stagvända, vända genom vinden. ~ -block, block, varigenom halsen på ett segel ha­las. ~ -bult, bult genom halsen på ett knä. ~ -dävert, en från fartygsbogen ut­skjutande balk, till vilken fockhalsen ha­las. ~ -glgtåg, tåg, varmed ett gaffelse­gel halas in till klon. ~ -horn, det hörn (nedre) av ett segel, där halsen är hug­gen eller fastsplitsad. ~ -klamp, knap eller krysshult, till vilken fock- eller storsegelshalsen fastgöres. ~ -lager, la­ger, som uppbär halsen på en axel. ~ -spant, spant för ut eller akter ut, där fartygets rundning vidtager. ~ -stoppare, kort tåg, som tjänar att förstärka halsen och ersätta den, om den skulle springa. ~ -talja, talja, att sträcka hal­sen på ett segel. ~ -upphalare, smäcker lina, varmed man halar upp halsen på ett gaffelsegel eller snedsegel i övrigt.

Nordisk Familjebok - Uggleupplagan, 1904-1926

Hals , tåg, hvarmed ett segels nedre främre hörn fästes eller hålles på sin plats. Af råsegel äro blott de understa: focken, storseglet och begineseglet (då sådant nyttjas), försedda med halsar, hvilka fästas i seglets båda nedre hörn, alldeles som skoten, men gå för-öfver i stället. På ett ledsegel förstås med hals vanligtvis det tåg, som sitter i det inre nedre hörnet af seglet, då däremot det i det yttre varande kallas skot. De hörn af seglen, uti hvilka halsarna fästas, benämnas halshorn ; men som de understa råseglens nämnda hörn äro försedda med både halsar och skot, så kallas blott det, som genom brassningen kommer förligast eller i lofvart, halshorn, det i lä däremot skothorn . - Halsa , att styfhala l. anhala halsarna.

Halsar, babords, styrbords. Ett fartyg eller en båt säges segla för babords (styrbords) halsar, när det har vinden in på babords (styrbords) sida. – Halsar och skot! , kommandoord då hals- och skothornen å underseglen skola något upplyftas för att under en vändning ej hindra rårnas ombrassning.