Hampa

Utkast til et Sjö-Lexicon - 1765

Hampa hwaraf tåg spinnes kommer mäst från Liffland, den odugeliga kallas Paßhampa. Hampan redes, häklas och spinnes til finare och gröfre garn.

Nutisk Ordbok - 1914

Hamptross (Hemp rope) [Hanftau] begagnas ännu till nästan allt löpande gods på segelfartyg, men såsom stående gods är den ut­trängd af järn- eller ståltross. Tjärad hamptross är varaktigare och okänsligare för väderlek än otjärad, som däremot är något starkare och trefligare att handtera när den är torr. Till lik på yachtsegel har man på senare tider börjat använda otjärad hamptross, som icke fläckar seglen i varmt väder, men i våtväder är den tjärade bättre. Hamp­ tross, i synnerhet otjärad, möglar och försvagas snart, om den instufvas fuktig.

Svenskt Nautiskt Lexikon - 1920

Hampa, ett örtsläkte, av vars stjälk fibrer man bereder tågvirke och grövre vävnader.

Nordisk Familjebok - Uggleupplagan, 1904-1926

Hampa, Cannabis Tourn., bot., ett släkte hörande till fam. Moraceæ. - Vanliga hampan, C. sativa (se pl. till art. Beklädnadsväxter, fig. 1 a-g, där dock 1 a framställer honväxten och 1 b hanväxten, i motsats till hvad som genom tryckfel står i underskriften), är en enårig ört, med upprätt, styf stjälk och motsatta 5-9-fingrade blad; hanblommorna i axlika samlingar; honblommorna parvis sittande i öfre bladvecken; blommorna grönaktiga. Frukten består af en plattadt äggrund nöt, med glatt, glänsande grått eller gröngrått skal, som lätt delas i två hälfter, inneslutande en hvit, oljerik kärna, som är omgifven af en grönaktig hinna. Frukten är officinell under namnet Fructus cannabis, “hampfrön”, och nyttjas på grund af sin halt af olja till en emulsion, emulsio cannabina, hvilken ofta nyttjas i urinvägarnas sjukdomar. Om den ur frukten pressade feta oljan, hampolja, se d. o. Hampfrökakor (se d. o.), som utgöra återstoden efter oljans utpressning, användas som fodermedel. “Hampfrön” är en vanlig föda åt burfåglar. S. k. hampfröextrakt, ett utpuffadt läkemedel, består till största delen af hvetemjöl. Om den narkotiska hampörtens (gunjah) användning se Haschisch. “Hampa” är för öfrigt det allmänna kollektiva namnet för de långa, starka och sega fibrer (bastceller), som genom särskilda åtgärder (“rötning” och “bråkning”) frigöras ur hampörtens stjälkar och användas till gröfre tyger samt företrädesvis till finare eller gröfre snören, rep och kablar. Affallet vid fibrernas häckling kallas hampblånor och användes till stoppning, kalfatring o. d. Dref är sönderhäckladt gammalt tågvirke. Hampa importeras i synnerhet från Ryssland. Hampväxten härstammar sannolikt från Central-Asien och odlas nu i såväl kallare tempererade som tropiska länder. Under namn af jättehampa (Cannabis gigantea} odlas mycket ofta i bladväxtgrupper en form, som blir ända till 4 m. hög. Jfr Beklädnadsväxter, sp. 1238. Om indiansk hampa se Apocynum, om domingohampa se d. o.

Handbok i Sjömansarbete - 1941

Hampa utgöres av bastfibrerna från hampörten, som är inhemsk i Persien, men odlas på många orter i Centraleuropa, örten är ettårig, och hampans beredning tillgår i stort sett på samma sätt som linets: den rötas, bråkas, skäktas och häcklas. Bråkad hampa kallas råhampa. Avfallet efter häcklingen kallas blånor och användes tjärat till drev eller efter kardning till sämre kvalitet linor, sjömansgarn och dylikt.

Förr, då segelfartygen hade såväl stående som löpande rigg av hampa, var den en stor exportartikel från Centraleuropa. Särskilt den ryska exporten var mycket stor, och skeppslaster med rysk hampa gingo ända till Amerika. De stora amerikanska klipperskeppen, som gjorde sjöfartshistoria under 1850-talet, voro riggade med rysk hampa. Numera har den ryska exporten gått tillbaka, ehuru Sovjetunionen fortfarande är världens största producent. I Sverige användes mest jugoslavisk hampa. Italiensk hampa, som är den bästa i världen, användes även, dock ej så mycket i handelsfartyg som i yachter. Den ger väl kardad och otjärad eller svagt tjärad det starkaste av allt tågvirke, kuttergods, bolognahampa.

Hamptågor äro mycket finare och mjukare än manillafibrer och taga väl till sig tjära. Otjärat hamptågvirke, som blivit vått, har svårt att torka och binder vattnet i de fina fibrerna, varvid dessa lätt ruttna. Därför tjäras alltid det hampvirke, som är avsett för skeppsbruk. Tjärningen minskar styrkan ej obetydligt (tjäran bränner) men ökar varaktigheten (hindrar röta). Otjärat hampvirke av god kvalitet är starkare än något annat tågvirke, som förekommer i handeln, men manilla överträffar i styrka tjärad hampa. Hampa är dock mycket hållbarare än manilla och uti gamla, hårt slitna hamptros-sar äro alltid de inre garnen, hjärtgarnen, starka och användbara, vilket aldrig är fallet med manilla. Där kostnaden ej är avgörande, såsom inom örlogsmarinerna och ombord i stora yachter, användes ännu hampa i viss utsträckning. I handelsfartyg däremot är det enda hamptågvirket i regel den obligatoriska djuplodlinan, några kastlinor och litet sjömansgarn. För endast några tiotal år sedan tillverkades t. ex. alltid stormlejdare av hampa, numera ser man dem oftast av manilla. Smått tågvirke, såsom bänsellinor, sjömansgarn, märling och segelgarn tillverkas dock av hampa, segel- och presenningduk vävas också av hampa eller lin.

Hampan var känd i medelhavsländerna redan under antiken men började troligen ej användas till riggning av fartyg förrän några århundraden efter Kristus. Hampan var betydligt starkare än det tidigare använda materialet, espartogräs, bast och läderremmar, och sträckte sig ej heller tillnärmelsevis så mycket som detta. Den möjliggjorde därför, effektivare riggning och bidrog till lösandet av problemet att ge skeppen en sjövärdig tackling. Utan hamptrossen hade den större sjöfarten ej varit möjlig.

Nordisk Familjebok - Fjärde upplagan - 1951

Hampa, Ca’nnabis, växtsläkte av fam. Canna-baceae. Enda arten, Cannabis sativa, härstammar från Centralasien och är en ettårig, upprätt ört med motsatta, strävhåriga, 5—9-fingrade blad och små, grönaktiga blommor. Hanblommorna sitta i axlika ställningar, honblommorna parvis i bladvecken. Frukterna, ”hampfrön”, äro äggrunda nötter med glänsande grått, sprött skal. Frövitan innehåller fet olja, hamp olja, som ut-vinnes genom pressning. Resterna efter pressningen, hampfrökakor, nyttjas som fodermedel. Hampfrön utgöra en vanlig föda åt burfåglar. Växten är starkt narkotisk; blomställningarna jämte bladen användas i Orienten som berusningsmedel (j fr Hamprökning och Haschisch). De genom rötning och bråkning frigjorda långa bastfibrerna i stjälken bearbetas ytterligare genom häckling (jfr Lin) och användas till förfärdigande av grövre vävnader, snören, rep o. dyl. Blånorna begagnas som stoppningsmaterial. En högvuxen, ända till 4 m hög form, jättehampa, odlas allmänt i bladgrupper. Som spånads-växt odlas h. i Sverige numera sällan (under 2:a världskriget bl. a. på Gotland). — Som ”hampa” betecknas även andra långa och grova bastfibrer, t. ex. manila-hampa (av Musa-arter) och sisalhampa (av Aga-w-arter).

hampa-nf-fjarde.jpg