Stål

Nordisk Familjebok - Uggleupplagan, 1904-192

Stål, metall,, används i flera olika betydelser. Urspr. afsågs därmed järn, som på grund af en viss kolhalt, minst omkr. 0,45 proc., kunde genom hastig afkylning från rödvärme, härdning (se d. o.), erhålla tillräcklig hårdhet för att användas till skärande verktyg. Sedan man funnit, att vissa tillsatser, såsom krom, volfram och molybden i tillräcklig mängd, kunde, oberoende af kolhalt och härdning, åstadkomma liknande resultat, benämndes äfven dylikt järn stål. I öfverensstämmelse med hvad förhållandet är i engelskan används slutligen stål ofta liktydigt med götjärn i allmänhet, oafsedt dess kolhalt. Då fartyg eller broar sägas vara byggda af stål, menas sålunda därmed, att de utgöras af - i regel ganska mjukt, icke härdbart - götjärn; med stålskenor menas skenor af götjärn till skillnad från dylika af puddeljärn etc. Det är äfven i denna bemärkelse, som ordet stål ingår i vissa sammansättningar, t ex. stålgjutgods, nickelstål. Se vidare Järn, sp. 383 ff. Jfr Bessemerprocessen, Glödstålsberedning, Göt, Götmetall, Manganstål, Martinprocessen och Nickelstål. Om kiselstål, kromstål och snabbsvarfstål l. snabbstål se Specialstål.