Ceder

Nutisk Ordbok - 1914

Cederträ (Cedar wood) [Zedernholz] användes till lattor såväl vid skeppsritningars uppgörande, som för att på spantkanterna utslå turlinjerna för borden m. m. Ceder användes äfven till bordläggning å jollar och mindre yachter, emedan den är lättare och billigare än mahogny, som den eljest närmast liknar. Den är dock sprödare och suger gärna i sig vatten, hvarför man måste väl oljedränka den.

Nordisk Familjebok - Första utgåvan, 1876-1899

Ceder, bot., är ett namn, som tillagts åtskilliga träd, i synnerhet barrträd. Vanligast förstås dermed Libanon-cedern (Pinus Cedrus L., Cedrus patula Salisb.), som tillhör nat. fam. Abietineae, kl. Monoecia L. och ordn. Polyandria samt är ett resligt barrträd, ryktbart för sin skönhet och sin värdefulla, synnerligen varaktiga, välluktande ved. Detta träd är närslägtadt med tallen, granen och lärkträdet och hänfördes, jämte dessa, förut till slägtet Pinus, hvilket dock af nyare författare vanligen sönderdelas i flere. Af de nämnda barrträden står cedern närmast lärkträdet, men skiljes från detta bl. a. derigenom att barren qvarsitta under vintern. Trädet börjar att grena sig på obetydlig höjd öfver marken och har en synnerligen vacker och stor krona, som är utbredd likt en vid kupol. Kronans form beror derpå att hufvudgrenarna, som sitta i mer eller mindre tydliga kransar, äro långa och utstående eller hängande, så att de understa ofta nå ända ned till marken. Karakteristisk är den skarpa kontrasten mellan de belysta, ljusgröna samt de i skuggan liggande, djupt mörkgröna partierna af kronan. Barren äro ungefär tumslånga och sitta knippvis. Kottarna äro stora, omkr. 4 tum (1,2 decim.) långa, äggrunda eller bredt aflånga och upprätta samt hafva tunna, tätt sittande fjäll. Libanon-cederns ved är sedan forntiden känd och begagnas såsom ett ypperligt byggnadsvirke. Vanligen uppgifves, att Salomo nyttjade densamma vid tempelbyggnaden i Jerusalem. Huruvida detta är riktigt torde dock vara osäkert, enär de gamle innefattade flere trädslag under namnet ceder. Visst är emellertid, att på konung Hirams tid cedrar af ifrågavarande slag betäckte hela Libanon, och ännu i dag finnas omkr. 400 sådana, hvilka bilda en lund nära bergets topp. Många bland dem ära mycket stora och af hög ålder; några leda kanske sitt ursprung ända från Salomos tid. Libanon-cedern förekommer äfven på andra ställen i Syrien samt i Mindre Asien och på Atlasbergen. Af dess ved fås, genom destillation med vatten, ceder-olja (ej att förvexla med cedro-olja), en flyktig olja med cederns lukt, som skyddar mot insekter, hvarför de gamle öfverströko böcker dermed. Egypterna nyttjade den vid balsameringar. I södra och mellersta Europa odlar man Libanon-cedern som praktträd. Till och med i Frankrike och England finnas stora exemplar af densamma. – Nära befryndade med Libanon-cedern och kanske ej ens till arten skilda ifrån henne äro: Deodara eller Himalajaa-cedern (Pinus Deodara Don., Cedrus Deodara Roxb.), från Himalaja, och Atlas-cedern (Pinus atlantica Endl., Cedrus atlantica Man.), från Atlas-bergen, hvilka i senare tider blifvit införda till Europa. Bägge dessa träds kronor äro, till skilnad från Libanon-cederns, pyramidformiga. Himalaja-cedern odlas och uthärdar med lätthet klimatet i de södra och mellersta delarna af Europa. Af hinduerna anses hon helig, hvarför hon ofta odlas i närheten af tempel och boningar. Namnet deodara (egentl. “devodara”) är af indiskt ursprung och betyder “gudsträd”.