En

Nutisk Ordbok - 1914

En (Juniper wood) [Wachholderholz] användes vid båtbygge helst till naglar och dylikt, ty virket är segt och ruttnar aldrig.

Svenskt Nautiskt Lexikon - 1920

En , segt träslag, som användes i skeppsbyggeriet till naglar m. m.

Nordisk Familjebok - Fjärde upplagan - 1951

En, Juni’perus, släkte av fam. Pinaceae (un-derfam. Cupressineae’) bland barrträden, igenkänt därpå, att fruktbladen under frönas utveckling sammanväxa med varandra till en köttig, stenfruktslik bärkotte. Omkr. 60 arter, samtliga på n. halvklotet, monoika el. dioika buskar el. träd med motsatta el. i tretaliga kransar sittande barr.
I Sverige förekommer vanliga enen, J. com-munis, en dioik buske el. ett mindre träd med rakt utstående, korta, vassa barr i tretaliga kransar. Hanblommorna utsläppa sitt ymniga ståndarmjöl i slutet av maj el. i juni (”enen ryker”). Bärkottarna, ”enbären”, som innehålla tre frön, äro ärtstora, med ett trestråligt ärr i toppen och som mogna brunsvarta med ett blåaktigt daggöverdrag. I en del trakter antar enen ofta trädform (var. suecica) och kan nå en ansenlig storlek, över 10 m hög, med stammen omkr. 1 /3 m i genomskärning. På blåsiga platser i fjällen och på de yttersta skären blir den krypande, med korta, mera tilltryckta barr (var. nana). Vanliga enen är utbredd runt hela norra halvklotet och växer vild i hela Europa. E:s ved har en egendomlig, behaglig lukt samt är synnerligen hård, seg och motståndskraftig mot röta. Envirke nyttjas därför till allehanda slöjdföremål. Enbären innehålla harts, druvsocker och flyktig olja samt ha sötaktig men tillika något bitter smak och aromatisk lukt. De äro sedan gammalt kända som urin- och svettdrivande medel samt upptagas fortfarande i Sv. farmakopén (fructus juniperi); de användas bl. a. till beredning av en bärssirap, som ofta sättes till urindrivande mixturer. På grund av sockerhalten kan av enbär bryggas enbärsdricka. Brännvin med en-bärsarom (gene ve r, gin) fås genom tillsats av enbär till mäsken el. till första destillatet.
Nära den vanliga enen står J. oxycedrus (i medelhavsländerna), som lämnar den i veterinärmedicinen använda kadoljan (pyroleum oxycedri), Sv. farmakopéns entjära.

I trädgårdar odlas, mera sällan i Sverige, J. sabina, sävenbom, en buske med små, motsatta, fjällika barr, vilken växer i bergstrakter i mellersta och s. Europa. De unga grenarna äro giftiga; detta gift utgör ett beryktat och farligt fosterfördrivningsmedel. Närbesläktad men trädartad är J. virginiana, virginisk el. röd ceder (i ö. Nordamerika), vars välluktande ved brukas till cigarrlådor, blyertspennor m. m.