Lucka

Nutisk Ordbok - 1914

Lucka, lös (Hatch, hatch cover) [Luke, Lukendeckel], öppning (h. way) [Luk, Luke, Lakenöffnung]. Lackbalkarna (h. beams) [Lnbalken] äro de tvärskeppsbalkar och L.karflarne (h. carlings) [Lukschllnge, h. schlüssel, Lukenrippen] de långskeppsbalkar, hvarpå luckkarmarne (L. w. coamings) [L.nkarben, Ljisälle] hvila. Ett annat slags 1. balk eller skärstock är den lösbalk (shiftingbeam) [Schiebebalken], som insättes löst tvärskepps mellan 1. karmarne för att stötta dessa och den midt i luckan längsgående luckåsen, äfven den kallad skärstock (fore and after) [Längsträger]. Man brukar under resa lufta lastrum­men. Luckorna lyftas då af och öppningen täckes med ett trall (h. grating) [Lmgräting], ett genombrutet spjälverk, som håller att gå på. För att hindra vatten att nedkomma i rummet brukar man skalka (patten down) [verschalken] l:na. Man lägger då en presenning (tar­paulin) [Persennig] öfver luckan och fäster denna rundt om karmarne med skalkjärn (h. batten, h. iron, h. bar) [L.nbägel, L.nschalken, L.neisen, L.nriegel]. Från l:n leder ofta en lejdare eller fast pelar- eller stöttstege (pillar ladder) \L.nleiter, Stützenleiter] ned i rummet. En mindre lucka i däcket, såsom på yachter brukas till för- och akter­pik, kallas (scuttle) [kleine £.]. Se äfven 1. kapp under kapp, akterl., förl. m. m.

Svenskt Nautiskt Lexikon - 1920

Lucka kallar man vanligtvis lucköppningen till ett lastrum, t. ex. förlucka, storlucka och akterlucka. Även de hopfogade plankstycken, varmed en lucköppning täckes.