Mässing

Nordisk Familjebok - Uggleupplagan, 1904-1926

Mässing (enligt en uppgift af öknen Mossin, hvarifrån, såsom redan Aristoteles meddelar, jord, sammansmält med koppar, gaf en gul metall, “mossinisk koppar”), metall., legering af koppar och zink i växlande proportioner. Koppar legeras med zink i alla förhållanden. Allteftersom zinkhalten ökas, öfvergår därvid färgen från röd till gul och slutligen till zinkgrå. Det är de gula legeringarna, hållande 18-50 proc. zink, som gå under benämningen mässing. Mässing framställdes fordom genom smältning af galmeja (se d. o.) med koppar och kol. Numera sammansmälter man i degel direkt koppar och zink. Mässing håller 18-50 proc. zink, vanligen 25-45 proc., stundom jämte mindre, oftast oafsiktligt tillkomna, halter af bly, tenn eller järn. Mässing från Stolberg vid Aachen håller sålunda 32,8 proc. zink jämte 2,0 proc. bly och 0,4 proc. tenn, engelsk mässing, stirlingmetall, 33,1 proc. zink och 0,7 proc. järn. De nämnda föroreningarna räknas som oskadliga; arsenik, antimon och vismut äro däremot skadliga, emedan de, äfven i små mängder, orsaka skörhet. Man skiljer i handeln mellan två olika slag af mässing: ordinär gjutmässing 1. styckmässing, med hög, intill 50 proc., zinkhalt för framställning af gjutgods, och tafvelmässing, med under 35 proc. zink, för tillverkning af plåt och tråd. Mässingens eg. v. växlar alltefter zinkhalt och behandlingssätt mellan 8,40 och 8,73. Sträckhållfastheten är för gjuten mässing omkr. 16 kg., för dragen tråd upp till 50 kg. pr kvmm. Med växande zinkhalt ökas hållfasthet och hårdhet, men tänjbarheten aftar. Mässing med intill 35 proc. zink kan i kallt tillstånd förarbetas till plåt, tråd, rör etc., men är i värme spröd. Vid 35-40 proc. zink blir den bearbetbar äfven i varmt tillstånd. Sådan mässing, med 40 proc. zink, är den s. k. ny-mässing, Yellow-metall 1. Muntz metall, som särskildt under sistnämnda namn fått stor användning som skeppsförhydningsplåt. Mässing är i hög grad känslig för skakningar och vibrationer och blir under inverkan häraf fort spröd. - Smältpunkten, som sjunker, då zinkhalten ökas, ligger mellan 950 och 1,000°. Mässingen är lättfluten, fyller väl gjutformarna och ger lätt tätt gjutgods. Krympprocenten vid gjutning är 1/60-1/65. - Spec. elektriskt ledningsmotstånd 0,07-0,08. Mässing användes på grund af billigare pris, större lättflutenhet, som gör, att den bättre lämpar sig för gjutning, samt större motståndskraft mot oxidation genom luftens inverkan som ersättning för koppar till diverse gjutna maskindelar, plåt, tuber, tråd, kokkärl, patronhylsor m. m. samt på grund af färg och glans till prydnadsföremål. Efter en kort stunds neddoppning i salpetersyra antar den vid polering en guldliknande glans och kallas då gulbränd. - En mängd legeringar mellan koppar och zink, som i själfva verket ej äro annat än olika sorters mässing, förekomma i handeln under särskilda namn (se Legering, sp. 39-40). Legering med öfver 50 proc. zink går stundom under namnet hvitmässing. - Inom tekniken benämnes mässing gul metall, till skillnad från brons, koppar o. d., som kallas “röd metall”. I bouppteckningsinstrument förstås med “gul metall” annan gul metall än guld, d. v. s. oftast mässing, men äfven aluminiumbrons (“franskt guld”) m. m. - I Sverige finnas f. n. (1913) 4 bruk, där mässing tillverkas eller förarbetas i större skala, nämligen Gusum i Östergötland samt de numera sammanslagna Nordiska metallaktiebolaget i Västerås, Skultuna i Västmanland och Granefors i Blekinge. Tillverkningen af mässing omfattade 1910: plåt 1,174,769 kg. (värde 1,448,822 kr.), rör 358,500 kg. (627,452 kr.) och tråd 646,343 kg. (721,439 kr.).