Nock

Nutisk Ordbok - 1914

Nock å en rå (Yard arm) [Rahnock], å en bom eller gaffel (end) [Ende, Nock]. Nock kallas den yttre ändan af ett rundhult, såsom gaffel eller bom, och isynnerhet den del af detta, som räcker utanför seglet. I forna tider ansågs det gentilt att hafva sådana öfverskjutande nockar, men numera är inom yachtvärlden det förstån­diga modet rådande, att inget rundhult får vara en enda centimeter längre än alldeles nödvändigt för seglens sträckning. TV. bändsel (earing, head earing) [TV. bändsel, N bindsei], den smäckra lina, hvarmed seglet utsträckes och fästes till n. Att pålägga nockbändseln (to pass an earing) (ein N. bindsei um die Rahe nehmen]. N. gårding, se gårding. TV. göling (yatd arm whip) [TV. jolle], N. löddra (earing- or peak-cringle) [Nockohrenlägel, Nocklägel, Anschlaglegel, Pieklägel] är den i öfversta hörnen af ett råsegel eller i nocken, pikhornet af ett gaffelsegel, insydda kaus, hvari nockbändseln är fästad. TV. pert (flemish horse) [TV. pferd, N. perd, Stockpferd], ett under rån hängande, i båda ändarne fastsatt tåg, hvari den på n. sittande mannen stöder fotterna, isynnerhet vid stickbultens fästande under refning samt vid under- och frånslagning af segel. TV. ring (yard arm hoop) [TV. band], en kring nocken trädd järnring, hvari öglor för brassar och toppläntor m. m. finnas. TV. takel (yard- or yard arm tacklé) [TV. takel, Aussentakel], ett i nocken å underrårna hugget takel för in- och utsättning af de å kobryggan befintliga båtarne m. m. Se mantel.

Svenskt Nautiskt Lexikon - 1920

Nock, yttersta ändan av en rå, bom eller gaffel. ~ -bändsel, den bändsel varmed ett segels övra hörn är fast gjort till en rå eller gaffelnock. ~ -gast, den av besättningen som lägger på nockbändseln,. då seglet slås under. Sitter grensle över nocken, och då han arbetar, använder han drejare, icke märlspik ~ -gårdingar, tåg som äro fast gjorda i stående liken på ett råsegel, och varmed denna del av seglet halas upp, då det skall bärgas. ~ -klamp, träklots på en rå- eller gaffelnock för att hindra nockbändseln att glida. ~ -lödder eller nocklöddra, den ögla av tåg som sitter i liket vid övra hörnet av ett rå- eller gaffelsegel ~ -pert, tågbukt under en rånock att stöda fotterna mot. ~ -sejsing, beslagssejsing för fastgöring av nocken på ett segel. ~ -talja, talja som hänges på en rånock som hisstyg.

Nordisk Familjebok - Uggleupplagan, 1904-1926

Nock (holl. nock, spets). 1. Sjöv., yttersta ändan af ett föremål, såsom rånock, spirnock, spelnock o. s. v. – Nockbänsel, en lina, som sitter fast i ett råsegels öfre hörn och med hvilken man fäster dem till rån, då seglet skall “slås under”. – Nockgårding. Se Gårding. – Nocklödra, den lödra på ett segel, som medelst nockbänseln fästes vid rån, då seglet “slås under” (se Lödra). – Nockpärt. Se Pärt. – Nockslabbsgårding. Se Gårding. – Nocktalja (kallades förr äfven nocktakel), en fyrskuren talja, som för båtars och andra svårare tyngders in- och uttagning uppsattes på underrån. Dessutom finnes på hvardera underrånocken en smäckrare talja, “lilla nocktaljan”, med en skänkling, nocktaljeskänklingen, hvilken med sitt öga är krängd på rånocken, strax innanför brassblocket. De “små nocktaljorna” användas till borgbrassar för underrårna, till lättare tyngders förflyttande o. d. Nocktaljan får namn efter sin rå, t. ex. fockenocktalja och store-nocktalja.